U 5.000 godina zabeležene civilizacije, čovečanstvo je
zapisalo svoju istoriju u krvi. Najplemenitija
dostignuća čovečanstva otkrivaju božansku iskru.
Ali postoji tamna strana ljudske duše koja se zatrovala
od trenutka kada je Kain ubio svoga brata.
Vrhunac filma "Plavi vojnik", detaljno i slikovito prikazuje
užase bitke dok krvava pomama nadvladava razum.
Brutalni masakri ne utiču samo na ratnike,
već i na nevine ...žene i decu.
Najveći užas je u tome da je to istina.
P L A V I V O J N I K
Glupi, blesavi šešir.
Honuse. Hej, Honuse?
Jesi li ih vidio? Jesi li video oblik tih sisa?
Onda? Gde je žena?
Ma koji djavola? Ko ju je smestio tamo?
Ona je vaša, kapetane. Vi ste je dobili.
Kuja.
Pokret!
Pogledaj je, sedi tamo. Dve godine zarobljeništva
kod onih crvenih ratnika. Zar se ne zapitaš?
Šta? - Koliko njih ju je dograbilo. To te ne uzbuđuje?
Kunem se, ponekad govoriš kao perverznjak. - Ja?
Nije ona kriva što su je Šajeni zarobili.
Ne kažem da jeste, ali voleo bih je propustiti kroz prste.
Prste k' sebi kada dođemo u Fort Reunion. - Zašto?
On je čeka tamo. - ko? - Njen verenik.
Spingarn!
Treba nam bočnu izvidnicu. - Gospodine?
Postavite bočnu izvidnicu.
Vi meni dajete savet? - Ja?
Ja sam samo referent za plate. Od mene nećete dobiti savet.
Zapovedam, postavite bočnu izvidnicu. - Čega se bojite?
Agenata za zajmove? - Šajena.
Oprostite, kapetane, ali još nisam čuo da su Indijanci
napali jedinicu za transport plata. Oni nemaju koristi
od kase s novcem. - Bočna izvidnica. - Razumem.
U redu.
Pretpostavljam da smo dovoljno daleko.
Zašto je nas uzeo na zub? Zašto nas?
Baš sam se približavao. Skoro sam je mogao videti.
Mogao si je rukom uhvatiti za njezin lepi članak.
Mogao bi, Honuse.
Baš si balavac. Ti si najbolji prijatelj kojeg sam ikad imao,
ali si balavac i to ćeš uvek biti...
Willie!
U zaklon! U zaklon!
Spingarn, glupi kurvin sine!
Uzvrati vatru! - U zaklon i pucajte po volji!
Oh, Bože!
Idi po ženu!
Gospođice!
Glupi umišljene ubice! Imbecile! Ubice!
Savjetujem vam da se obuzdate...
Gospode, pogledajte to.
Možemo pregovarati s njima. - Šta? - Bela zastava.
Razgovarajmo s njima da nas saslušaju.
To su koljači koji samo žele našu kožu.
Razgovaraću s njima. Razgovaraću s njima!
Kapetane! - Indijanci, ne ubijati! Ne...
Požar! Požar! Poručniče, požar!
Sada im neće dugo trebati.
Hej, ovde gore! Dođi!
Dođi!
Nemoj samo stajati! Dovuci guzicu ovamo!
Isuse, samo si ti?
Šta? - Samo ćeš ti doći? - Ne znam. - Sledi me.
Čekaj!
Hej, dole! Hajde!
Ode kočija.
Tražiće nas.
Neće dugo. Ne on.
Ko to? - Pegavi Vuk.
Za slučaj da ne znaš ko vas je napao, to su Šajeni.
Kako znate da je to Pegavi Vuk? - Videla sam ga.
Poznajete ga?
Poznajem ga.
Kako se zoveš? - Honus Gant. - Cresta Maribel Lee.
Ranjen si? - Molim? - Jesi li ranjen?
Ne, to nije moja krv. - Dobro, jer moramo dugo čekati.
Oni će se još satima baviti onim telima dole.
Šta to radite? - Skidam gaće.
Zašto? - Jer je vruće i svrbe me.
Bolje da mirujemo i udobno se smestimo.
Da barem nisam izgubila šešir.
Gospođice?
Gle Pegavog Vuka, kako... - Bila sam njegova žena.
Hej, vidi ovo. Hajde.
Tako.
Šta to radiš?
Ništa. - Ne želim te požurivati, ali za par sati
pašće mrak i ne smemo se zadržavati ovde.
Pljačkaš mrtve. Zaboga, pljačkaš mrtve!
Pa i nije neka pljačka. Uglavnom malo dvopeka,
to će nas držati neko vreme. Našao si nešto bolje?
Moj Bože!
To si bila ti! - Ja? - Tebe je tražio.
O čemu govoriš? - Pegavi Vuk te htio vratiti.
Glupost! - Šajeni bi...
Šta? - Čuo si me. Nisam imala ništa s tim.
Šajeni nikada ne bi napali transport novca. - Glupost!
On je tražio tebe. - Ne bi se zamarao sa tim.
Ne laskaj mi, Plavi Vojniče. Ja ne vredim kovčeg zlata.
Njima zlato nije od koristi. - Šta misliš čime su se borili?
Puške treba platiti. Ako mi ne veruješ, potraži zlato.
Hajde, pronađi ga.
Imaš li još pitanja?
Želim nešto reći. - Zapamti šta si hteo reći. Odlazimo.
Za njih.
Nešto se treba reći za njih. - Misliš nešto kao misa?
Pa, dovraga, hajde.
Trebala bi biti molitva. - Tako je, molitva!
Kladim se da znaš na stotine molitvi.
Trebao bih biti ovde.
Trebao bih ležati ovde s njima. S mojom četom.
Zašto? Meni se čini da si dobro prošao.
Oni leže mrtvi, a ti još hodaš.
Divljački ubice!
Možeš i zavijati na mesec, ako želiš, ali to nas neće
vratiti u Fort Reunion. Sada možeš izgovoriti nešto
ili nestanimo odavde.
Nije na njima da odgovore...
Nije na njima da traže razloge zašto...
Na njima je samo da učine i umru...
U dolinu smrti odjahalo je njih šest stotina...
Zasuti su mecima, hrabro su odjahali...
U ralje smrti...
U otvor pakla...
Odjahalo je njih šest stotina...
Zabljesnuše njihove sablje...
Zabljesnuše u zrak podignute...
Napali su vojsku dok se celi svet čudio...
Nije na njima da traže razloge zašto...
Na njima je samo da učine i umru...
U dolinu smrti...
Odjahalo je njih šest stotina...
Isuse.
Baci ih. - Šta? - Tvoje čarape. Zašto se zamaraš njima?
Izvoli.
Šta je? - To je blato! - Malo je prljavo.
Gde su čuturice? - Oh, ne!
Nećeš valjda dirati nešto što je opljačkano od mrtvih?
Možda nam zatrebaju posle. - Pametno, Plavi Vojniče.
Hoćeš li još malo blata?
Ne možeš nešto učiniti s tom haljinom?
Možeš li je nekako zakopčati?
Za par dana ću smršati pa se neće imati šta videti.
Ionako nije bila moj broj. To je jedna od njenih. - Čijih?
Od one žene iz agencije Snake Flatsa.
Odmah me skinula golu, nabila me u kadu
i dala mi je ovu haljinu.
Jesi li video šešir? Dala mi je veliki sjajni žuti šešir.
Pokrivao mi je celo lice. Volela sam taj šešir.
Srce me boli jer sam ga izgubila. Srce me boli.
To govoriš sada? - Šta je? Šta sam rekla?
Tamo leži 21 mrtav čovek, a ti kukaš za žutim šeširom!
21 čovek! - Kap u moru. - Šta?! - Nije vojska ta koju
istrebljuju u ovoj prokletoj glupoj zemlji.
Naša zemlja, gđice Lee, nije ni prokleta ni glupa.
Besmislice!
Vulgarno se izražavate. - Trebao bi me čuti na
šajenskom. Želiš li? - Ne!
Dobri hrabri momci dođu ovamo ubijati prave Indijance.
Postavljaju utvrdjenja na zemlji koja nije njihova.
Šta očekujete da će Indijanci učiniti, dodjavola?
Da mirno sede i gledaju dok im vojska otima zemlju?
I sami ste videli kako uzimaju skalpove!
Ko ih je to naučio? Belci. - Da odsecaju ruke,
stopala i... - Znam što seku, ali barem ne rade
od njih vrećice za duvan. To ste izmislili vi vojničine.
Lažeš. - Jesi li ikada video indijanski logor nakon što je
vojska prošla tuda? Jesi li ikada video žene
i šta im je učinjeno pre nego što su ubijene?
Jesi li ikada vidio dečake i devojčice nabijene
na bajonete? Nabijene i ostavljene da umru?!
Ja sam videla. - Lažeš.
Idi spavaj.
Lažeš.
Ispričaću ti o tom šeširu. Bio je poput onog što mi
ga je dao moj tata u jedno nedjeljno jutro, vrlo davno.
Kleknuo je, poljubio me i stavio mi taj šešir na glavu.
Tada sam ga poslednji put videla. - Umro je?
Đavola. Pobegao je i ostavio me u sirotištu.
Ma do đavola. Ko je ikada tražio da bude rođen? Ko?
Idem na spavanje. - Učini to, vojniče. I pokušaj skrenuti
misli s mene. - Gđice Lee, nisam imao nikakvih...
Ma znam. Budeš li previše napaljen tokom noći,
ohladi glavu u onom potoku.
Dakle!
Eno ga tamo.
Šta? - Oak Arvey, put za teretna kola.
Pa šta? - Držaćemo se blizu njega.
Zašto? - On vodi u Fort Reunion.
Stići ćemo za najviše četiri dana.
Evo nas, na otvorenom, a oni će se pojaviti ni od kuda.
Obesiće nas za noge i ostaviti da nam vrane
iskopaju oči. - Možda niste svesni, gđice Cresta Lee,
ali ja sam profesionalni vojnik. I imam dosta iskustva
u ovom delu zemlje. - Pitam se kako to da su te
uopšte zadržali u vojsci. - Nito me nije zadržao.
Bila je to želja moga oca. - Kreni onim putem,
Plavi Vojniče, pa će tvoj otac doći ovamo na tvoju sahranu.
Moj otac je mrtav. Ubijen je prošle godine kod
Little Bighorna. Ubili su ga Sijuksi.
Pitam se je li general Custer poslušao savet tvoga oca.
Ja sigurno neću prihvatiti tvoj.
Zadrži pušku, uzmi sušeno meso. Daj mi samo dvopek.
Tako. Sretno, Plavi Vojniče. U utvrđenju ću reći da nije bila
moja krivica.
Hej, vojniče Gant!
Gospođice Lee!
Izgubio si se?
Nisam to mogao učiniti. Ostaviti vas samu.
Ne bih sebi mogao oprostiti da vam se nešto dogodilo.
Hvala.
Šta bih rekao vašem vereniku? - Znaš za njega?
Kako bih ga pogledao u oči? - Da, razumem.
Obaveza vojnika prema drugom vojniku. Dođavola sa mnom.
Stvar načela, gđice Lee. - To j stvar sranja.
Uzmi malo bobica. - Od njih mi je zlo. - Isuse!
Pogledaj. Još se poderala. Dođavola!
Tako govorite i pred njim? - Pred kim? - Verenikom.
To je čudo, mi ne razgovaramo. Ne mogu se setiti ni jednog
našeg razgovora. On bi me samo zgrabio, ja mu ne bih
dala blizu. Hvala Bogu, dugo sam ga obuzdavala.
Pa je pristupio u vojsku.
Delovalo je. Šest dugih meseca u Fort Reunionu
bez žena?
Poslali su po mene da dođem na vojničko venčanje.
I evo me, još uvek pokušavam doći.
Sigurni ste da vas još čeka? - Da. Javio mi je telegramom.
Prema vašoj priči, čovek bi pomislio da se udaete
zbog novca. - Tako je.
Nešto si izgubio? - Moja čarapa! - Ne.
Nema je. -Znaš što, sada ćeš imati upola manje za pratnje.
Vraćam se natrag. - Nećeš! - Neću dugo. - Obećavam da te
neću prijaviti što nisi u propisnoj uniformi!
Isuse!
Pred nama je 160 km, a ti se vraćaš natrag?!
Natrag?! Kako mi je to uspelo?
21 vojnik, a ja dobijem baš tebe!
Ne diraj je. Da nisi dotaknuo tu pušku, čuješ me?
Skrivena je ispod jakne. Samo je ostavi tako.
Šejeni. - Kajove.
Žele nas ubiti, ali polako. - Odakle su došli?
Iz jedne vašljive čarape. - Moramo nešto učiniti.
Možeš gledati. - O čemu govoriš?
Silovaće me, Plavi Vojniče. A posle toga će nas ubiti.
Moj Bože!
Jesam li te video da... - Pljunula sam. - Kako si...
Šta se događa? - Uvredila sam ih. - O, ne.
Rekla sam da su pet starih baba.
Rekla sam da te se boje. Da si visok, snažan i da se
ničega ne bojiš. Ti.
Čekaj, nemoj ga podići. Skini odeću.
Ne gledaj u mene, nego u njega, Plavi Vojniče.
On je dvaput brži od tebe u tim glupim vojničkim pantalonama.
Skidaj ih! - Ne mogu se boriti u dugim gaćama. - Skini i njih!
Može te držati za njih! I moj je život u pitanju.
Hoćeš da nas oboje ubiju? Skini ih! - Ne mogu! - Skidaj!
Ne! - Gade!
Kuš!
Ubij ga! Pobedio si! Očekuju od tebe da ga ubiješ!
Honuse, uspeo si!
Uspeo si!
Honuse?
Honuse! Čekaj me!
Honuse? Čekaj!
Šta to radiš? - Smrzla sam se kao guzica.
Ne možeš spavati ovde. - Zašto?
Pa, ja sam tu. - Okreni se i žmuri. Začas ćemo se ugrejati.
Honuse, šta to radiš?
Ne mogu.
Što ne možeš? - Ne mogu to učiniti.
Šta želiš, Honuse?
Izvoli, uzmi ga. Ti ga uzmi.
Hoću pušku. - Zašto?
Koza. - Šta? - Kunem se Bogom, tamo je živa koza.
Ne raspravljaj sa mnom, daj mi pušku.
Želim videti svojim očima. - Oh, ne, Honuse!
Daj mi tu pušku! - Uplašićeš je!
Ne može nas čuti, a ti ćeš je promašiti.
Pogodiću je. - Promašićeš. - Pogodiću je. - Promašićeš.
Otišla je.
Ne.
Gledaj, glupi, glupi vojniče! Nema je!
Ti glupi golobradi žutokljunče! Dabogda se ugušio bobicama!
Čuješ li me? Dabogda povraćao celu noć!
Gđice Lee!
Cresta!
Sjajan pogodak. Na mestu mrtav.
Honuse, to je predivno!
O, Honuse!
Iskreno, Honuse, bio je žilav stari gad.
Molim te, zamolio sam te da ne... - Dobro, dobro.
Oprosti. - Ne zato što sam... - Znam da nisi.
Potrudiću se da budem uviđavnija.
Vreme je za spavanje.
Honuse?
To je glupo.
Ti tamo, a ja ovde.
Honuse?
U redu, valjda si u pravu.
Hoćeš li biti dobro? Mislim... - Znam šta misliš.
Hoćeš li? - Uspjeću... nekako.
Trudiću se da se ne mičem previše.
To će pomoći. - Hoću.
Miriše na kišu.
Nema ni oblačka na nebu.
Laku noć, Honuse. - Laku noć, gđice Lee.
Kuš!
To je vatra belaca.
Kako znaš?
Razlikuje se od vatre crvenokožaca.
Svemogući Bože.
Nadam se da ćete nam oprostiti što smetamo, gospodine.
Ja sam vojnik Honus Gant iz 11 -te Colorado konjice.
Boga ti. - Ova mlada dama je Cresta Lee iz New Yorka.
Tako je, tako je.
Pokušavamo doći do Fort Reuniona.
Moju jedinicu su pobili Šajeni. - Đavoli, đavoli.
Bili smo pratnja referenta za plate, a gđica Lee nam se
pridružila kako bi se susrela sa svojim verenikom.
Dobro. Blago vama.
Gde vam je oružje? - Oružje? - Niste naoružani, zar ne?
Oh, ne. Izgubili smo pušku u poplavi.
Bila je gadna, zar ne? Skoro je utopila moje lepotice.
Već su 16 godina s Isaacom Rastavcem.
Drago mi je, g. Rastavac. - Isaac K.
"K" je, iz vica, dodao moj otac. Ide uz "rastavac".
Krastavac.
No, sviđa mi se.
Imate lepu kočiju. Putujete sa stilom. - Svakako.
Imam hranu, oruđe,ćebad i bale materijala, za svaki slučaj.
U slučaju da naiđu Indijanci. - Pogledaj.
Pogledaj u ove oči, vojniče. Videćeš poštenje.
Poštenje čvrsto kao stena. Ja sam pošten prema njima,
pa se oni ne zezaju s Isaacom K.
Šta je sa neprijateljskim plemenima? - Neprijateljskim?
Misliš da bih trgovao s neprijateljskim plemenima?
Đavoli.
Deluješ nekako bolesno, gospođice. Ne govoriš mnogo?
To je u redu. Muškarac radije gleda ženu,
nego što s njom razgovara. Vidim više tvoga tela
nego što sam video od svoje žene u 27 godina.
Pokoj joj duši. Njenoj duši ledenog lica.
Dobro bi nam došlo malo hrane. - Svakako da bi.
Ja volim zečetinu. - To bi bilo dobro.
Ako nemate ništa protiv, uzela bih malo vaše tkanine.
Samo izvoli. U zadnjem delu kočije. Znamo li se?
Šta? - Imam osećaj da se znamo. - Ne bih rekla.
U ruksaku imam dobar sapun. Uzmi ga. Možete se istrljati
međusobno. Ili šta vam je već na pameti.
Sigurna si da ga već nisi srela? - Jesam.
Razmisli. - Zašto?
Jer nešto nije u redu. - Šta? - Ne znam.
To smanjuje mogućnost. - On je trgovac, zar ne?
Šta je tu loše? - Oni ne tragaju za zlatom,
posebno ne na indijanskoj zemlji.
Želi se obogatiti na brzinu. A ko ne želi?
Još uvek mislim... - Ne, molim te, nemoj misliti.
Ne sada. Imamo hranu i lepu toplu vatru. - Šta ako je on...
Stani malo.
Kako znamo da te nije video u logoru Pegavog Vuka?
Ne trguje s neprijateljskim plemenima. Đavoli!
Možda je to to. - Koje? - Trguje sa Šajenima.
Balama tkanine? - Mislim na oružje. Puške.
Evo kočije, pretraži je.
Sviđa ti se?
Drukčije je.
Honuse, stvarno znaš laskati devojci.
Sigurno si prirodno nadaren za to.
Možda je skriveno negde. Dobro skriveno.
Izvoli. - Molim? - Okupaj se. - Slušaj me.
Taj starac razmenjuje puške za naše kovčege sa zlatom.
Ako ću ja izgledati drukčije, ti bi mogao mirisati drukčije.
Uzmi sapun! - Možda ima lažno dno. Proveriću.
Ne! - Odmah, pre nego što se vrati. - Ne!
Miči mi se s očiju! - Nemaš prava! - Miči se!
Jesi li ti luda?
Makni se od mene! - Pusti to na miru! - Prestani!
Celo vreme si znala. Puške jesu unutra.
Znači da si ga već srela. - Dvaput. - Prodavao je puške.
Da. - Šajenima! - Da!
Da ubijaju američke vojnike. I nisi ga sprečila?
Onda nisam mogla, a sada ne želim.
Za tvoj vlastiti narod? - Većina ljudi koje poznajem
živi u New Yorku. - Onda za tvoju zemlju! - Čiju zemlju?
Ovo nije moja zemlja! Na indijanskoj smo zemlji!
U redu. Zašto?
Reci mi zašto si otišla od Šajena? - Stvarno želiš znati?
Jer govore drukčije, oblače se i hrane drukčije!
Jer ja nisam Šajenka, Plavi Vojniče i nikada neću biti!
Ali radije bih bila njihova, nego kržljavi vojnik bilo koje
krvožedne vojske! - Ti si izdajica.
Pa, barem smo to rešili.
Gospodine?
Jesi li dobro video? To sam i mislio.
Gde je ona? - Zviznuo sam je.
Udario sam je kundakom, tamo kraj vatre.
Ne brini se, neće joj ostati trag od udarca.
Pregrizi ga.
Šta? - Zubima.
Šta je?
Honuse?
Šta to radiš?
Oprosti. - Nije važno. Nastavi! - Dobro si?
Žvaći! Žvaći!
Pogledajte!
Čudo prirode.
Ovde osećam kao da sam blizu velikoj tajni života.
Iskreno, nešto me stegne u grlu.
Crve. - Šta? - Nazvala sam te crvom.
Crvom?
Crv.
Najsitnije stvorenje u božijem svetu.
Ko je od nas nešto bolji? Ti, ja, on? Sumnjam u to.
Samo je jedno sigurno, gospođice. Uskoro ćeš opet
biti u naručju svog voljenog. Možeš se kladiti da će
Pegavi Vuk jedva čekati da te dohvati.
Prvo nas nameravaš izgladneti? - Ne, koliko poznajem Pegavog
Vuka, on više voli kad se ljulja, a ne da žulja.
Šta kažeš na to? Može li jedan sočan odrezak?
Tu negde morala bi biti neka mlada antilopa.
Ako imaš još koju ljubavnu izjavu, vojniče,
bolje da je kažeš sada.
Brzo, na posao. - Ne mogu. - Zašto?
Više nemam pljuvačke da mogu žvakati. - Žvači na suvo!
Tako.
Hajde.
Ide, osećam to. Malo jače.
Vuci! Vuci! Dobro.
Hajde, Honuse.
Evo ga. Vuci...
Jesam, Honuse.
Daj mi svoje noge, vojniče. - Šta?
Odvezaću ti noge, ali to je sve. Onda odlazimo odavde.
A puške? - Ostaće tamo gde jesu.
Dopustićeš mu da odnese puške iako znaš za šta će
ih upotrebiti? - Dajem Šajenima nešto što će im
pomoći da prežive! - Niko ih neće ubiti.
Daće im zemlju. Mesto gde mogu živjeti u miru.
Glupost! - Oslobodi me! Oslobodi me! - Ruke ne.
Samo noge.
Kod njega je jedino sedlo. Moraćemo jahati bez njega.
Šta to radiš, dovraga?
Šta hoćeš, medalju? Hajde!
Uhvati konja!
Honus? Honus? Hajde, popni se. Možeš ti to.
Jaši! Odlazi odavde! - Popni se, kurvin sine!
Honuse, moramo nastaviti dalje.
On nas sledi.
Drži se, dođavola! Drži se!
Vrati se ovamo.
Čekaj!
Ćuti.
Zaboga, ućuti!
Kako ti je noga?
Još se miče. - Imaš sreću da je metak izašao.
Ali boli me glava.
Evo, pojedi ovo. Osećaćeš se bolje.
Dobro je. Šta je to? - Uzmi još.
Žvakala sam korenje da ti napravim obloge za ranu.
Ubija otrov. To je čuveni indijanski lek.
Ne bi pomislio da divljaci imaju vremena za medicinu?
Ne. Pretpostavljam da ne bih.
U svakom slučaju, sada izgledaš prilično dobro.
I ti.
Ja?
Evo, uzmi još.
Nisi mi rekla šta je to. - Cochica.
Zmija.
Zmija? - Moraš je znati pripremiti.
Kladim se da ti znaš.
Znaš...
...izgledaš najbolje otkad te znam.
Sva si blistava i lepa.
Kao anđeo.
Cresta...
Šta to radiš?
Šta je bilo u toj zmiji?
Ne.
To nije zbog zmije.
Vratila ti se groznica? - Nije.
Ja sam izdajica, sećaš se? - Znam.
Zaboga, vidi kako stalno psujem. - Istina.
Kako možeš reći... - Radije ti ne bih ništa rekao.
Radije bih te grlio, Cresta Maribel Lee.
Dođavola...
Cresta...
Nemoj.
Molim te, nemoj. Nemoj, ako nisi iskren.
Plavi Vojniče.
Cresta!
Daj, Honuse! Pokušavam biti ozbiljna.
Ja sam ozbiljan.
Razmišljala sam. Trebala bih nastaviti dalje. - Sama?
Sama ću putovati mnogo brže. Poslaću ih po tebe s pravom
hranom i konjem. I čistim čarapama.
Vratićemo se zajedno.
Ti i ja smo zajedno ovde. Zar ne razumeš?
Zajedno smo samo ovde. To je sve.
Ne možemo biti zajedno nigde osim ovde.
Kad se vratimo, više nećemo biti "mi".
Oprostite. Izvinjavam se što ovako upadam.
Zovem se Cresta Maribel Lee... - Cresta?
Johnny?
Cresta!
Gospode Bože! Cresta, ne mogu...
Ne mogu poverovati!
Bože, tražim samo dvojicu vašljivih vojnika.
Zašto je to takav problem? - Ne dolazi u obzir. Žalim,
ništa od toga. - Preživeće dve nedelje, ako ima sreće.
Možda ću do tada moći poslati pomoć.
Vrlo velikodušno, prijatelju! Daj mi konja i namirnice.
Otići ću sama! - Gđice Lee, ovo je divlja zemlja.
Žalim, ne mogu vas pustiti da odete tamo sami!
Šta misliš, kako sam došla ovamo, dođavola! - Cresta!
Oprostite, mogu li malo ostati sam sa gđicom Lee?
Trebao bi, McNaire. Predlažem dug i trezven razgovor.
Da, gospodine. Hvala. Izvinite me.
Znaš, Mitchelle... - Da, gospodine?
Kada vidim kako se ponaša današnja mladež,
moram se zapitati kuda ide ova prokleta zemlja.
Venčaćemo se, zar ne? Šta je loše u tome da želim
biti sa svojom... - Ništa, ali možemo li se prvo pozdraviti?
Za Boga miloga. - Isuse, ne moraš psovati.
Psovati? Ja psujem? - Pošalji nekoga po Honusa.
Ne možemo za sada. - Zašto?
Zbog Šajena. Ti bi to trebala razumeti više od svih.
Nikada ih nećete naći. - Već jesmo. Znamo gde su.
Gde? - Malo zapadno odavde. Kraj prolaza za Julesburg.
Siguran si? - Naravno. Sutra bismo trebali biti
na području njihovog logora.
Znaš, samo jedna stvar nije u redu sa mnom, Johnny.
To je bilo tako davno, jako davno. - Da.
Ali sada smo zajedno. - Da.
Već dva dana nisam ništa jela. Tako sam gladna da ne znam
šta govorim. - Gladna?
Kad bismo samo mogli nešto pojesti u onoj visokoj travi.
Da, naravno. Odmah se vraćam.
Oprostite, gospođice, šta to radite?
U redu je, on mi je verenik.
Doviđenja.
Mir, dečko.
Cresta!
Mislite na to, ljudi!
Utuvite u glave mračne gadosti tih bezbožnih barbara!
Ubistvo, silovanje, mučenje!
Kada se setite svojih palih, izmasakriranih drugova,
zapitajte se: "Hoćemo li i mi njima uzvratiti istom merom?"
Naravno da hoćemo.
Bojniče Phelps, preuzmite.
McNair?
Ima li vesti o vašoj ...verenici? - Ne, gospodine.
Bojim se da je beznadežno zaljubljena u vojnika Ganta.
Šteta.
Voziću se u kočiji. Bole me leđa.
To bi mogla biti dva izviđača. Ali trojica su.
Daj mi to.
Pronašli smo ovog čoveka dok je jahao kroz prolaz.
To nije konj od konjice. - Nije.
Dopustite da se predstavim. Ja sam iz 11-te Colorado
konjičke dobrovoljačke jedinice. - Mi smo ta jedinica.
Tačno.
Vojnik Honus Gant raportira. - Vi...
Topovi...
Mnogo vojnika i pušaka.
Morate otići.
Ne želimo rat.
Tvoji ljudi su mi dali zastavu.
I medalju prijateljstva.
Ja im ne verujem!
Pobiće naš narod. - Ne!
Borićemo se! - Ja kažem mir!
Ne nosiš ogrlicu. Moj poklon iz ljubavi.
Dala si je nekome?
Da, i moram poći po njega.
Ako dozvolite da razgovaram sa njom nekoliko minuta,
mogla bi nagovoriti Pegavog Vuka da odustane bez borbe.
Bez borbe? - Uništili smo puške na koje su računali.
Ne mogu pobediti. To nema smisla.
Vojniče Gant!
Ne znam u kakvom ste odnosu ti i ta žena bili,
ali te uveravam da su moji ljudi spremni krenuti na
neprijatelja u zoru. Što će i učiniti. - Gospodine...
Ubili su ti 21-og bliskog druga. Izmasakrirali! - Znam!
Moraju platiti za to, vojniče.
Je li vredno toga? - Otpust.
Razumem.
Pripremi se za paljbu!
Sve izgleda normalno.
Topovi će početi pucati u 7:30. Šest pokušaja
dok se ne namesti razdaljina.
Znam da je ona tamo negde, McNaire.
Ma šta mislili o njoj, ona je još uvek belkinja.
To ne možemo promeniti. - Ne.
Mogu li se osloniti na Vas?
Izvršiću svoju dužnost.
Dobro, dobro.
Poručniče, izdajte naređenje.
Izlaze. - Šta? Šta je to?
Mislim da je to Pegavi Vuk. Bože, ima belu zastavu!
Tako je, nosi belu zastavu. - Besmislice!
Pogledajte sami. - Rekao sam da izdate naređenje!
Gospodine? - Izdajte naređenje!
Da, gospodine.
Pucaj! - Priprema!
Pucaj!
Podignite za jedan stepen!
Pucajte!
Topovi su podešeni. - Stanite! Stanite!
Gante, makni se od topa! - Ne!
Uhapsite ga! - Stanite!
Uhapsite tog čoveka!
Ne, tamo je bela žena!
Bože, pukovniče, pogledajte!
Na konje! Na konje!
Za njima! Za tim gadovima!
Jedinice! Prva jedinica, napred! Zapovednici!
Izvucite mačeve!
U napad!
Jedinice, oslonite se na topove!
McNair! Formirajte dve kolone, levu i desnu.
U punom galopu napašćemo selo s obe strane.
Vi vodite levu, a ja ću desnu stranu.
Neka artiljerija obustavi paljbu.
Napašćemo desnu stranu sela.
Jedinice, na znak...
Naprijed!
Ljudi, na znak... Napred!
U napad!
Kako ste, pukovniče? - Dobro sam.
McNair...
sravnite ovo selo. Spalite ovu...
...pošast!
Cresta!
Drži mu nogu.
Molim vas, molim vas!
Molim vas! Molim vas! Molim vas!
Makni onu belkinju odande!
Skratiću muke jednom jadnom đavolu.
Prokleti bili! - Šta to radiš?!
Zašto?! Zašto?! - Začepi! - Zašto?!
Lud.
Cresta.
Imaš li neku molitvu, Plavi Vojniče?
Lepu pesmicu?
Reci nešto lepo.
Svakome od vas, oficiru i vojniku,
izražavam svoje najdublje divljenje,
i najdublju privrženost i veliku zahvalnost
za dobro obavljen posao.
Danas ste uspeli
od još jednog dela Amerike napraviti pristojno mesto
za život. Dali smo Indijancima
lekciju koja se ne zaboravlja lako.
Ali više od toga, do kraja života,
moći ćete ponosno podići glavu kada se spomene ovaj dan.
I reći ćete: "Da, borio sam se uz Iversona."
11-ta drobrovoljačka konjica, napred!
Cresta!
29. decembra, 1864. jedinica konjice iz Colorada,
koja broji preko 700 ljudi, napala je miroljubivo selo
Šajena kod Sand Creeka u Coloradu.
Indijanci su podigli američku zastavu i belu
zastavu za predaju. Pa ipak, konjica je napala
izmasakriravši 500 Indijanaca. Više od polovine njih bili su
žene i deca. Skinuto je više od stotinu skalpova.
Tela su raskomadana. Prijavljena su mnoga silovanja.
General Nelson A. Miles, zapovednik glavnog štaba
nazvao je ovaj masakr: "Možda najgroznijim
i najnepravednijim zločinom u američkim analima."